Tekstet af BRUNO, juli 2015. (Japansk tale)
I denne verden, er der en usynlig magisk cirkel.
Cirklen har en inderside og yderside.
Indfang øjeblikket.
Det er svært.
Lad mig se. Nej, ikke kigge.
Disse mennesker er indenfor.
Og jeg er udenfor.
Men jeg er ligeglad.
Går det fremad?
Nej, det går ikke så godt.
Lad mig se det.
Åh nej. Er du uskadt?
Jamen dog...
Jeg...
Jeg hader mig selv.
Anna...
Alt er som det skal være.
Åh, det er godt at høre. Tak, doktor.
Anna, har du det bedre nu?
Jeg har det fint.
Det så ret slemt ud.
Havde du ikke din inhalator?
Nu har jeg kostet dig penge igen.
Hvorfor siger du sådan?
Der kan man bare se.
Her er Anna's tasker. Hendes tegneblok er der også.
Jamen, tak.
Vi bor lige i nærheden, så det var ingen ulejlighed.
Vent...
Kommer i godt ud af det, med Anna?
Hun fortæller mig ikke noget om skolen.
Hun er god nok.
Men hun er meget stille.
Stille? Jeg ville sige...
Hold mund.
Vi er nok bare lidt højrøstet.
I må have det godt.
Hun er altid bekymret, din mor.
Mor...?
Det tyder på, at hun er ensom i skolen.
Problemer kan godt forværre hendes astma.
Det gør det nok ikke bedre, at min mand er på forretnings-rejse.
Måske er min mand og jeg også en del af problemet.
Hun er 12 år. Det er ikke en nem alder.
Har du observeret noget særligt ved hende?
Hendes ansigt er ret udtryksløst.
Udtryksløst?
Undskyld.
Det virker, som om hun ikke vil vise sine følelser.
Før i tiden, var hun mere udtryksfuld.
Men nu, virker hun næsten som en fremmed.
Det skyldes måske, at jeg ikke er hendes biologiske mor.
Det ville sikkert hjælpe hende, hvis hun kom lidt væk herfra.
Afgang mod Kushiro 7:03.
Hør, Anna...
Husker du onkel og tante Oiwa?
Der hvor de bor, er luften meget ren.
Det skulle være godt for dig, at tilbringe lidt tid der.
Jeg kan ikke tage med dig, men de vil passe godt på dig.
Vær en god pige, og spis godt. Så bliver du snart frisk igen.
Åh, alt hendes jamren.
DA MARNIE VAR DER
Der er hun.
Anna!
Kan du huske os?
Nej, men min Tante har fortalt mig om jer.
Jeg er Anna Sasaki.
Jeg håber ikke, jeg er til ulejlighed. Tak for at jeg måtte komme.
Det er os en fornøjelse.
Tante?
Hun mener Yoriko.
Hop du ind. Jeg beklager, men vores bil er ikke særlig bekvem.
Der er desværre ikke så meget plads.
Det gør ikke noget.
Meget er forandret, siden jeg sidst var på togstationen. Der er mange nye forretninger.
Det område vi bor i, er smukt og dejligt.
Men efter hovedvejen kom, er området ikke særlig besøgt.
Har de ikke repareret det hul i vejen endnu!
Jeg hører at du har astma?
Ja.
Luften her, skal nok gøre dig godt.
Pænt sted, ikke? Det vil du sikkert gerne vise din Tante.
Hvad er det, derover?
På klippen.
Nå, det er en silo. Det er et foderlager til husdyr.
Men den bliver ikke brugt længere.
Nu bruger landsbyens børn den som legeplads.
Det siges, at der er spøgelser.
Hold så op!
Han elsker at fortælle den slags historier.
Det er nok bedst, at holde sig fra den.
Se, det er vores hus derhenne.
Her, tager du den med ind?
Mere chokolade.
Det går altså ikke.
Vi kan ikke spise alt det chokolade.
Han får ofte chokolade forærende.
Alle vores børn er voksne, og er flyttet hjemmefra.
Du skal bare føle dig hjemme.
Tak.
Okay, de skal herind...
Du synes sikkert, det er et underligt hus.
Nej, det er et dejligt hjem.
Du behøver ikke være så beskeden.
Dit værelse er deroppe.
Det var min datters værelse.
Det ville være trist, med et tomt værelse, så jeg har ladet det hele stå, som det var.
Aha.
Hun er yoga-lærer i Tokyo nu.
Jeg overvejer at prøve det.
Du skal bare indrette dig som du har lyst.
Tak.
'Fortæl mig om hvordan det går. Skriv lige så tit du vil. Yoriko'
Så du har postkort med. Du skulle skrive til hende.
Kommer du lige?
Ja!
Han kan blive meget insisterende.
Vi ses senere.
Her virker lidt indelukket.
Det føles godt.
Jeg ankom i god behold. Her er ganske dejligt.
Hr. og fru Oiwa er meget flinke.
Til Yoriko Sasaki
Skal du ikke have en? Nej, jeg arbejder lige nu.
Jeg går hen og poster et postkort.
Ja, gør du bare det.
Skal du ikke smage?
Senere.
Så gemmer jeg dem som dessert.
Der er en genvej ved bilen.
Tak.
GENVEJ
Man kan dårlig se den.
Drenge driver mig til vanvid!
Det er krævende, at være klasse-formand.
Et øjeblik, jeg skal lige poste et brev.
Hey, hvem er det?
Det er underligt...
Det hus virker bekendt.
Gad vide, om der bor nogen her.
Sikke et kæmpe hus.
Der bor ingen her.
Åh nej!
Mange tak.
Han er en bjørn, eller en søløve.
Det var lidt af et eventyr!
Det hele er forandret når det er højvande.
Det skyldes månens tiltrækningskraft.
Men tænk dig lige, Toichi sejlede en pige hjem.
Han er faktisk en flink fyr. Han siger bare ikke så meget.
Du skulle bede ham om en sejltur igen.
Bed ham om en sejltur.
Okay.
Men du må hellere holde dig fra marsk-huset.
Hvorfor?
Spøgelser.
Hold så op!
Jeg henter noget vin.
Marsk-huset virker forladt.
Ja, det er det.
Nogle fremmede brugte det som sommerhus.
Sidenhen er det blevet solgt et par gange.
Men det har stået tomt et stykke tid nu.
Aha.
Der er nogen.
Er du blevet færdig med dem?
Det du skulle lave til fru Kadoya.
Ja... Næsten.
Hej, Anna. Skal du ud?
Ja.
Se nu at blive færdig...
Jeg går ud og tegner. Ja, gør du bare det.
Tak.
Yoriko var bekymret for hende, men hun ser ud til at trives.
Så længe hun har det sjovt og spiser godt.
Det har du ret i.
Al opsamlet affald skal afleveres her.
Hørte I det?
Så begynder vi!
Se, der er Toichi.
Stumme Toichi!
Han taler kun hvert tiende år!
Hey, hvad laver I? Vi går den vej senere!
Vi kiggede bare!
Vi ses!
Find på noget at sige, til vi kommer igen!
Jeg går en tur.
Vent, Anna.
Jeg skal et ærinde, så vent lige på mig.
Okay.
Han skulle faktisk selv levere dem, men han kan ikke snuppe hende.
Nå men, fru Kadoya vil gerne hilse på dig.
Deres datter Nobuko, er et år ældre end dig.
Nobuko er i terpe-skole i dag.
Åh, det var ærgerligt.
Du må være Anna. Hyggeligt at møde dig.
Øh... Goddag.
Du har en tegneblok. Så du tegner? Må jeg se?
Nej, de er ikke så gode.
Nå da. Ved du hvad? Du kunne tage til Tanabata-festen sammen med Nobuko i morgen.
God idé! Jeg har vist stadig min datters kimono.
Den kan du have på til festen.
Men...
Ja.
Jeg giver Nobuko besked. Kom bare ind.
Hvor er hendes kimono mon...
Tante, må jeg gerne gå?
Nå, du vil ud og tegne. Smut du bare!
Hun bliver så flot!
Jeg har den.
Tag den anden. Okay.
Jeg vil ikke have den på.
Nedtur.
Han er her ikke.
Farvel. Vi ses i morgen.
Det er lavvande.
Igen...
Jeg kan ikke lide fester.
Værsgo. Tak.
Og værsgo. Tak.
Bare jeg også havde en kimono.
Du ser i det mindste okay ud.
Min mor har bestemt, at jeg skal have den her på. Den er grim.
Jeg synes, at den er pæn.
Det kan du ikke mene.
Den er kedelig og grim.
Nå Anna, hvor er du fra?
Fra Sapporo.
Den by har sikkert massere af butikker.
Måske er der også massere af søde drenge?
Pas dig selv.
Ja, ja.
Der er ikke meget at vælge imellem her på landet.
Hvorfor er du kommet hertil?
Øh...
Nobuko, det skal du høre!
Hvad?
Bla, bla, bla.
Sådan. Går mit ønske så i opfyldelse?
Skriv dit ønske på den.
Mit ønske...
Det må du undskylde.
Anna!
Hey, hvor blev du af? Jeg har ledt efter dig.
Nå da, dit ønske.
Det må jeg se...
'Jeg ønsker mig et normalt liv.'
'Normalt'?
Anna, hvad mener du med normalt?
Tja...
Det er fordi...
Nøj, se Anna's øjenfarve!
Hvad er der med den? Tæt på, er den rigtig flot.
Den er lidt blå, næsten som en fremmed...
Lad mig være!
Din fede ko!
Øh, jeg mente...
Nu forstår jeg, hvad du mener med normal.
Men det nytter ikke at spille normal.
For, faktisk ligner du, præcis hvad du er.
Nå, lad os skifte emne. Du skulle tage med os næste...
Anna!
Hey, se dig for!
Præcis hvad jeg er...
Grim, dum, nedtrykt, utiltalende...
Det er derfor...
Jeg hader mig selv.
Det er derfor alle...
Vi er for gamle til det. Så normalt, er i dem som...
Kan du blive ved? Der er ikke mere at tale om.
Vi bebrejder dig ikke.
(Det har jeg allerede sagt, det drejer sig ikke om penge)
Det er synd for hende, men...
Jeg må hellere komme hjem.
Hvem har mon roet den herhen?
De sidder fast!
Kast et reb hen til mig!
Reb?
Skynd dig!
Er du okay?
Øh, ja. Men...
Er du virkelig?
Ingen må høre os.
Du ligner på en prik den pige, jeg har set i mine drømme.
Drømme?
Tak.
Dette er ikke en drøm.
Hvad hedder du?
Anna.
Jeg vil meget gerne lære dig at kende.
Hvad med dig?
Ja.
Har du set mig før?
Ja.
Mange gange.
Jeg er lige kommet hertil. Hvor længe har du været her?
Jeg har været her meget længe...
Hvor er marsken smuk om natten. Hør, lad os gå lidt tættere på.
Men Frue...
Jeg ved det.
Hvor er det barn forresten?
Er hun ikke på sit værelse?
Jeg bliver nødt til at gå ind.
Var det dig, de omtalte?
Ja.
Jeg plejer at være i seng på denne tid.
Kom så, jeg roer dig tilbage.
Så det er din båd?
Ja, jeg efterlod den til dig.
Men jeg troede, at du var bedre til at ro.
Jah. Det troede jeg også.
Du er min store hemmelighed.
Jeg har ikke fortalt nogen om dig, og har ikke tænkt mig at gøre det.
Hvis nogen får det af vide, så bliver det hele spoleret.
Vil du love mig... at vi forbliver en hemmelighed... for altid?
Ja.
Det er vores hemmelighed. For altid.
Det var skrækkeligt. Hun kom stor-tudende hjem!
Har Anna gjort noget? Ja, hun kaldte min datter en fed ko!
Fed ko?
Hun trak også en stanley-kniv frem. Skrækkeligt!
Det kan ikke passe...
Nå ikke. Så spørg hende selv. Hent hende så.
Hun er vist ikke hjemme endnu.
Hun er en skarnsunge, der tilmed er ude på denne tid!
Den er også gal med jer to!
Hvis jeg var jer, ville jeg holde øje med hende.
Her, det er mørkt.
Næ, tak.
Det er for galt, at hun ikke er hjemme på denne tid!
Hvad rager det hende, at hun er lidt sent på den!
Tag det nu roligt.
Hun er ikke en skarnsunge.
Nå, der er hun.
Anna!
Tante...
Hørte du, hvad hun sagde? Tag du det bare helt roligt.
I to skal nok komme overens.
Tag nu et bad og spis noget mad.
Ja.
Eller skal det være mad før badet?
Det gør ingen forskel.
Men en 'fed ko' er lidt groft.
Helt sikkert.
Det er ikke morsomt.
Min Tante, bekymrer sig som sædvanligt.
Anna! Der er vandmelon!
Anna?
To timer... til højvande.
Hop ind. Vi skal på skovtur.
Jeg har juice og kager med.
Skovtur? På denne tid?
Nemlig. Lad os tage over på den anden side.
Du er god til at ro.
Du mangler bare lidt øvelse. Kom her.
Det er nemt.
Husker du, at jeg i går sagde, at du er min store hemmelighed?
Ja da. Og du er min hemmelighed.
Det glæder mig.
Hjælp...
Fint, det går godt.
Men du har ikke fortalt mig dit navn endnu.
Har jeg ikke det?
Marnie.
Jeg troede, at du kendte det.
Det der er farligt.
Ro videre, stille og roligt.
Der er rigtig meget jeg gerne vil vide om dig.
Men det skal ikke gå for hurtigt.
Jeg vil stille og roligt lærer dig at kende.
Okay.
Nu skal du høre hvad vi gør.
Vi stiller hinanden tre spørgsmål hver aften, okay?
Ja.
Okay. Jeg vil begynde.
Spørgsmål 1: Hvorfor er du her i denne landsby?
Jeg har astma.
Lægen mente, at jeg ville have godt af, at være et sted med ren luft, i noget tid.
Og holde fri fra skolen.
Er du syg?
For det meste, har jeg det fint.
Så jeg bor her hos min Tantes slægtninge, Oiwas.
Tante?
Nu er det min tur til at spørge. Bor du virkelig i det hus?
Lige siden jeg var to år. Sammen med barnepigen og stuepigerne.
Her, juice.
Hvor er dine forældre?
De er her kun af og til. De er travlt beskæftiget.
Aha.
Spørgsmål 2: Hvem er Tante?
Min plejemor.
Men hun var så bekymret for mig, at hun sendte mig væk for en tid.
Hvad mener du?
Det forklarer jeg, på et andet tidspunkt.
Nu er det min tur.
Har du nogen søskende?
Jeg er enebarn.
Også dig.
Hvorfor spørg du om det?
Ikke for noget.
Jeg ville bare gerne vide, hvordan det er at have søskende.
Jeg forstår dig. Det må være sjovt, vil jeg tro.
Okay. Spørgsmål 3: Hvordan er det at bo hos Oiwas?
Hos Oiwas?
Hvor underligt...
Jeg kan ikke...
Huske...
Marnie?
Marnie!
Anna!
Der er du. Jeg kunne ikke forstå, hvor du var blevet af.
Marnie?
Jeg har ledt efter dig alle vegne. Du forsvandt lige pludseligt.
Men jeg gik ingen steder.
Jeg skulle til at, svare på dit spørgsmål.
Hvad søren...
Hvad var spørgsmålet?
Det gør ikke noget. Det er lige meget.
Jeg er nødt til at gå snart. I dag er...
Jeg får en idé!
Nej nej, det kan jeg ikke! Fester er ikke rigtig mig...
Bare rolig.
Jeg ved hvad vi gør.
Det passer.
Det lyder utroligt.
Undskyld, har du ventet længe? Det var lidt svært at smutte ud.
Marnie.
Hvad synes du?
Den er flot.
Jeg lånte barnepigens sjal. Nu får jeg nok skæld-ud igen.
Det her går ikke.
Bare rolig, jeg har talt med min far.
Unge dame...
Det er vist over din sengetid.
Og hvem er det der?
Med mit sjal på.
Kom!
Stop, lige nu!
Du skal altid lave ballade.
Anna, løb den vej.
Marnie!
Din lille...
Marnie! Åbn så den dør!
Kom.
Hvis du bliver ved på den måde, så bliver du aldrig til noget!
Hør alle sammen, vi har fået besøg af en sød blomsterpige.
Min datters gæst.
Nå, der er du Marnie. Hun bliver smuk som sin mor.
Må jeg få en af dine blomster?
Det er min mor.
Hej, søde lille heks.
Den kvinde, er en rigtig heks.
Én er nok, til at bringe lykke.
Er der ikke andre der vil købe en blomst?
Hvis heksen beder om det...
Jeg skal også have en.
Her. For stor lykke.
Ja, nu spiller det.
Undskyld!
Hun løber sin vej.
Kom og få en blomst, den bringer lykke.
Unge dame.
Skål.
Tak.
Det er sprut!
Er du vågen?
Jeg... Hik...
Fyldebøtte.
Hvem var det?
Hvem?
Ham du dansede med.
Nå, Kazuhiko. Det er en barndomsven.
Han danser godt.
Det gør du også.
Skal vi danse, os to.
Vent! Vent! Jeg kan ikke danse.
Du skal bare følge mig.
Du må snart komme igen.
Husk nu, du må ikke fortælle det til nogen.
Ja.
Er det...?
Det er pigen, der bor hos Oiwas.
Nå, men jeg håber, at du finder den anden sko.
Den må være et sted.
Jeg skal nok lede efter den.
Da jeg var lille, mistede jeg altid mine.
Der ligger mange sko begravet i marsken.
Hun er ikke li'som dig.
Du må få min datters gamle sko.
Jeg finder dem frem.
Tak.
Marnie...
Hold da op.
Ikke alene er de store, de er også dejlig søde.
Du har styr på en kniv.
Min Tante har lært mig det.
Du er meget høflig og velopdragen.
Det kunne min datter lære noget af.
Jeg smutter lige forbi.
Anna, jeg husker, da du kom til at bo hos Yoriko.
Hun var helt oppe at køre.
Hun ville kompensere for de fem år, hun ikke havde haft sammen med dig.
Så hun ville lære dig mange ting. Såsom din kniv-håndtering.
Men hun bekymrer sig for meget.
Hun beder mig konstant om hjælp.
Hvis jeg siger, jeg har travlt, begynder hun at beklage sig.
Hovsa, det skulle jeg ikke have sagt.
Det gør ikke noget.
Yoriko har sendt os rigtig mange billeder af dig.
Dem kan du se senere.
Hey, se lige.
Jeg fandt vindspillet, fra vores bryllups-rejse.
Mon det også kan overleve sommeren?
Du er ved at blive langhåret.
Skal jeg klippe dig?
Det ville være en katastrofe.
Marnie...?
Du må snart komme igen.
Hvordan kunne jeg næsten glemme Marnie?
Marnie...
Marnie!
Marnie...
Tillader du?
Ja.
Jeg ser, du også tegner.
Den pige ligner en, jeg engang kendte.
Hun var en fantastisk pige.
Ja, hun er.
Men nu har jeg ikke set hende i en uge.
Måske er hun sur over, at jeg glemte hende.
Hvis hun er en rigtig ven, så taler i bare om det.
Hør, vil du se det?
Ja.
Er farverne for meget?
Nej, det er smukt.
Jeg hedder Hisako.
Jeg er vild med marsk-huset. Hvad med dig?
Jeg hedder Anna. Jeg er også vild med det.
Jeg må skynde mig, at blive færdig, for der flytter vist nogen ind.
Huset er ved at blive istandsat.
I knokler godt nok på. Jeg har noget te til jer.
Tak. Det var dejligt.
Hey, vi holder en pause!
Okay.
Er du Marnie?
Kom.
Det er første gang jeg ser forsiden af huset.
Det er meget pænere nu, men det er ikke færdigt.
Hej gutter.
Hej med jer.
Hun har allerede fået en ven.
Ta' bare nogle hjemmesko.
En gæst? Ja, en særlig en.
Særlig?
Hey du!
Kom du bare ind.
Tak.
Ja, det er et dejligt hus.
Ja, det er ved at blive sat i stand.
Stuen...
Vi skal ovenpå.
Mit værelse er heroppe.
Det er mit værelse.
Okay.
Hvad synes du?
Det er pænt.
Det har været dit værelse, ikke?
Du er...
- Marnie, ikke?
Mig? Nej, nej!
Hvorfor stirrede du så, sådan op på mit værelse?
Hvad?
Jeg har set dig flere gange.
Hver gang, stirrer du herop.
Du tager fejl.
Jeg er bare vild med huset.
Det passer ikke.
Da jeg spurgte om du hedder Marnie, blev du meget overrasket.
Hvorfor tror du jeg hedder Marnie?
Jeg fandt den bag et skab.
En dagbog?
Nemlig. Din dagbog.
Marnie!
Jeg henter en kop Queen Mary, din ynglings-te.
Jeg er straks tilbage.
'I nat var jeg ude på en ro-tur, i min natkjole.'
'Marsken og månen er så flotte om natten.'
Det bliver ikke sidste gang.
Den 8. juni. Fest!
Far, mor og mange af deres venner var der. Det var rigtig sjovt.
Jeg gik udenfor på et tidspunkt. Og der dansede jeg med blomsterpigen.
Men...
Barnepigen låste mig inde på mit værelse, pga. noget jeg havde gjort.
Så der bliver ingen rotur i nat.
Nå. Det er dig, ikke?
Nej.
Marnie er...
- En som jeg har fundet på.
En fantasi-pige, der kun findes i mit sind.
Men dette er Marnie's dagbog.
Man skulle næsten tro, at hun virkelig har boet her.
Så du er altså ikke Marnie?
Nej.
Hun er kun fantasi?
Det stemmer.
Jeg troede, at du var Marnie, og du ville have din dagbog tilbage.
Jeg hedder Anna. Jeg er kommet fra Sapporo, for at få det bedre.
Jeg hedder Sayaka.
Jeg kommer fra Tokyo.
Men, hvis hun kun er fantasi, hvorfor står der så Marnie i dagbogen?
Det ved jeg ikke.
Marnie må da findes i virkeligheden. Det vil jeg undersøge.
Hør, Marnie...
Hvem... er du?
Er det mig?
Marnie?
Marnie!
Vent, det er ikke færdigt endnu.
Du tegner godt.
Tak.
Der er aldrig nogen der har tegnet mig før. Hvor fint!
Jeg har savnet dig.
Jeg har længe, kaldt på dig, i mit sind.
I lige måde.
Kom.
Tag med hen til mig!
Tag med hen til mig, Marnie.
Jeg kan ikke gå så langt væk.
Okay, så bestemmer du, hvor vi tager hen.
Marnie, hvordan kan du vide så meget om svampe?
Det lærte jeg af min far, da jeg var lille.
Jeg kom engang hjem med tre tasker fyldt med svampe.
Du skulle have set min mors ansigt!
Hvad er der galt? Du er blevet helt tavs.
Hvor er du heldig.
Bare jeg var dig.
Fortæl.
Jeg er...
- et plejebarn.
Mine forældre døde da jeg var lille.
Det gjorde min mormor også.
Selvom de ikke selv, var skyld i deres død, -
- Så føler jeg nogle gange...
- En vrede mod dem, for at have efterladt mig helt alene.
Jeg misunder dig.
Jeg synes, at du heldig.
Du var helt alene, og så er der nogle rare mennesker der tager dig til sig.
Din plejemor og far må være nogle af verdens sødeste mennesker.
Så vil jeg fortælle dig en stor hemmelighed.
Den er om mine plejeforældre. De behandler mig godt og er venlige.
Jeg er ikke deres ægte barn, alligevel opfostrede de mig, hvilket jeg er glad for.
Men nu skal du høre, hvad jeg så en dag.
De får penge for det.
Penge?
Jeg fandt et brev fra forvaltningen.
Der stod, at de ville forhøje støtten til mig.
Jeg er sikker på, at der er en årsag...
Det er lige meget!
De ville ikke få penge, hvis jeg var deres eget barn.
De bliver betalt, fordi jeg ikke er deres eget barn.
Og det værste... De skjuler det for mig.
Javel.
Men det betyder ikke, at din plejemor ikke elsker dig.
Nej! Men forstår du ikke?
Andre familier modtager ikke penge. Kun os!
Hun ligner altid en, der er nervøs for, at jeg skal opdage det.
Og jeg hader mig selv for at tænke sådan.
Jeg... kan bare ikke... tro på noget længere.
Det er ok, at græde, Anna.
Men du skal vide, at jeg elsker dig.
Jeg elsker dig højere end nogen anden pige, jeg har kendt.
Så fortæl mig din hemmelighed.
Det er længe siden, at jeg har været på svampejagt med min far.
Nu om dage, ser jeg knap nok mine forældre.
Min mor er ofte ude at rejse.
Min far arbejder så meget, at han kun er hjemme to gange om året.
Som regel, er det kun barnepigen og de to stuepiger der er hjemme.
Og mig.
Jeg sniger mig ud mens de sidder og sladrer.
Og så har jeg min frihed!
Men det er skønt når mine forældre kommer hjem.
Så holder de fest!
Som den forleden dag.
Med mine fantastiske forældre og en masse mennesker, er det bare skønt.
Jeg for lov til at tage nye kjoler på og til at danse.
Så føler jeg mig som den heldigste pige i verden.
Javel.
Sig mig, Anna. Vil du være min ven for altid?
Ja.
Jeg er din ven for altid.
Barnepigen er altid sur.
Hun hiver mig afsted i armen, og børster mit hår meget hårdhændet.
Ingen kan tro, at jeg bliver skidt behandlet.
Men det går virkelig ondt.
Jeg græder af og til.
Stuepigerne elsker at skræmme mig.
Da jeg var lille sagde de tit:
Slemme børn bliver lukket inde i siloen, og så suger spøgelserne deres sjæl ud.
Du mener siloen på bakken?
Engang gjorde de alvor af det.
Nej!
De slæbte mig hele vejen hen til siloen.
Jeg troede, at jeg ville dø af skræk.
Men pludselig, lige da vi var kommet derhen, blev himlen mørk og det begyndte at tordne.
Stuepigerne blev skrækslagene, så vi gik ikke derind.
Jeg kan klare næsten alt.
Bare ikke siloen.
Det er det groveste, jeg nogensinde har hørt!
Jeg håber at stuepigerne og barnepigen vil blive ramt af lynet!
Er der aldrig nogen der har prøvet på at skræmme dig?
Aldrig. Ikke på den måde da.
Hvor er du heldig.
Bare jeg var dig.
Vores slot...
Stakkels Marnie.
Marnie, jeg elsker også dig.
Højere end nogen anden jeg har kendt.
Tak.
Det er mærkeligt, men det er som om, at rollerne er byttet om.
Det har du ret i.
Vandet stiger.
Hør, lad os tage hen til siloen sammen.
Det må være løgn, med de spøgelser. Lad os tage hen og få vished.
I morgen... Nej, lad os gøre det lige nu.
Hvem Marnie så end er.
Så vil jeg hjælpe hende.
Er du okay, Marnie?
Ja, jeg skal nok klare mig, når jeg er sammen med dig...
- Kazuhiko...
Anna!
Jeg har godt nyt! Jeg har fundet det!
Her er resten af dagbogen. Kom med mig hjem.
Marnie...
Jeg har desværre ikke tid lige nu.
Hvad? Men det er en vigtig opdagelse...
Og det bliver snart regnvejr!
Hvem er det?
Er her nogen?
Marnie!
Du gik altså i forvejen. Du må ikke skræmme mig sådan.
Marnie.
Er du okay? Hvorfor gik du...
Kazuhiko!
Jeg er bange. Jeg hørte nogen nedenunder.
Jeg troede, at jeg ville dø af skræk. Kazuhiko...
Hvad er det du siger? Jeg er Anna. Tag dig sammen.
Anna... Anna!
Jeg vil ikke være til grin. Men jeg har ikke noget mod.
Åh, Anna...
Du har da mod. Du gik herind.
Vi tager hjem.
Vent!
Det er bare vinden. Kom nu.
Vi går hjem sammen.
Anna, bliv her.
Anna!
Vi kom herop. Så kan vi sikkert også komme ned.
Jeg går forrest, følg efter mig.
Nej, du må ikke gå!
Nej!
Marnie!
Der er læ herover.
Jeg fryser... Rigtig meget...
Åh Anna, jeg er bange... Jeg er bange...
Bare rolig, vi skal nok klare den, når vi er sammen.
Du skal ikke være bange, Marnie.
Er du okay?
Kazuhiko!
Jeg troede aldrig, du ville komme.
Jeg... Jeg...
Lad os gå hjem.
Marnie?
Marnie!
Marnie... Du forlod mig!
Også dig!
Kazuhiko... Kazuhiko...
Der står Kazuhiko alle vegne.
'Kazuhiko vil have mig med hen til siloen.'
Silo...
Ja?
Mor har lavet majskolber.
Skynd dig, før de er spist.
Vent lige!
Hvad skal vi her, i det vejr?
Det er farligt.
Min ven er måske blevet overrasket af regnen. Tænk hvis hun får lungebetændelse.
Er det...?
Anna!
Er du okay?
Hvor ondt...
Anna?
Det var ondt, Marnie...
Hun har høj feber!
Jeg henter hjælp.
Anna.
Anna?
Anna...
Hvordan går det med hende?
Hun har stadig feber.
Men hun har fået noget, der skulle hjælpe på det.
Javel.
Hvor ondt...
Marnie, hvor kunne du gøre det?
Det tilgiver jeg dig ikke.
Efterlade mig, uden at sige noget.
Anna! Sødeste Anna!
Marnie! Hvordan kunne du bare efterlade mig?
Hvorfor svigtede du mig?
Undskyld, det var ikke min hensigt at efterlade dig.
Men...
Men på det tidspunkt, var du der ikke.
Hvad mener du?
Åh, Anna, Jeg...
Jeg kan ikke blive her længere.
Jeg må tage afsked med dig.
Anna, vil du ikke være sød, at sige, du tilgiver mig!
Anna...
Selvfølgelig tilgiver jeg dig!
Jeg elsker dig, Marnie!
Og jeg glemmer dig ikke!
Jeg vil aldrig glemme dig! Nogensinde!
Anna.
Sayaka er her.
Tak.
Jeg kan sende hende op til dig. Nej, der er skønt udenfor.
HER ER DEN SKØNNESTE UDSIGT. DU VIL ELSKE DEN. - ANNA.
Sayaka.
Her, det er en bliv-rask gave.
Tak.
Og...
Det her fik mig til at tro, at du måske var ved siloen.
Hvad er det?
Resten af dagbogen. Du sagde, du ville se på den senere.
Jeg har lidt svært ved at huske.
Jeg er stolt af mig selv.
Jeg fandt et spor på dette maleri. Det stod bagved skabet.
Måske er jeg synsk.
Vend det om.
TIL MARNIE. FRA HISAKO.
Hisako!
Vil du ikke være sød, at fortælle os om Marnie?
Men...
Det er en temmelig trist historie.
Jeg vil gerne høre den.
Dette skete for lang tid siden.
Jeg legede tit i marsk-huset.
Marnie og jeg var små piger.
Det er en bamse! Må jeg se.
Det er min far. Er han ikke flot?
Marnie elskede at prale af sine glamourøse forældre og deres luksuriøse fester.
Men i virkeligheden, var hun en forsømt pige.
Farvel, Marnie.
Det stakkels barn...
Nej, forlad mig ikke, mor! Du må ikke gå!
Og fra stuepigerne var der ingen trøst.
Det er forfærdeligt!
Senere flyttede Marnie til Sapporo og giftede sig med sin barndoms-ven, Kazuhiko.
Hun var lidt nede, med en opløst familie, men han var der, og støttede hende.
Det glæder mig, at Kazuhiko var en god mand.
To år senere blev Emily født.
Nu hvor hun havde fået den familie, hun altid havde drømt om, var Marnie lykkelig.
Derefter så jeg ikke Marnie i mange år.
Næste gang jeg så hende, var Kazuhiko død af en sygdom, nogle år tidligere.
På det tidspunkt, var Marnie indlagt på et sanatorium, hans død havde slået hende ud.
Sanatorium?
Det er et slags hospital.
Hvad blev der af Emily?
Marnie's forældre var døde, så der var ingen til at tage sig af Emily.
Så efter grundskolen, blev hun sendt på kostskole.
Da hun kom tilbage som 13 årig, var hun blevet et andet menneske.
Emily!
Hun var egenrådig og selvstændig.
Selvom Emily kendte til Marnies indlæggelse, var hun bitter over, at hun var blevet sendt væk.
Det kan jeg ikke bruge til noget.
Jeg vil ikke blande mig i dit liv, men...
De blev aldrig venner igen.
Som din mor... Jeg har aldrig set dig som min mor.
Emily stak af, og blev kort tid efter gift.
Hun ventede sig barn, forstås.
Men...
En dag blev Emily og hendes mand dræbt i en bilulykke.
Jeg hørte, at Marnie tog deres barn til sig.
Hun var fast besluttet på at det barn aldrig skulle lide afsavn.
Men...
Hun kom sig aldrig over tabet af Emily.
Hun blev meget syg og døde et år efter.
Det er omkring 10 år siden.
Det var desværre, en trist historie.
Der er i orden. Mange tak.
Marnie elskede det hus.
Hun elskede at se på marsken fra hendes vindue.
Hun sagde, at det føltes som om at fuglene talte til hende.
Hun havde et ensomt liv, men hun gjorde sit bedste.
Altid smilende søgte hun lykken.
Så nu har du også mødt Marnie.
Jeg ville ønske at vi havde mere tid til at lege, Anna.
Det var kun meningen, at jeg skulle være her sommeren ud.
Kommer du tilbage næste sommer?
Det er jeg sikker på. Jeg skriver til dig.
Jeg skriver også til dig.
Jeg lægger dagbogen og Hisako's maleri tilbage hvor jeg fandt dem.
Ja, det er nok det bedste.
Jeg har ikke fortalt det til min familie.
Lad det være vores hemmelighed.
Tænk lige...
Takket være Marnie, lærte vi to hinanden at kende.
Sandt nok.
Marnie...
Pigen der var fanget bag de blå vinduer...
Det er længe siden.
Nå ja... 'Han gør det for at redde hende.'
Jeg elsker, lige det stykke.
Jeg vil læse den igen.
Du kan låne den anden del.
Anna!
Tante!
Anna...
Hey, pas lige på!
Undskyld.
Min Tante er her.
Velkommen, Yoriko.
Mange tak for, at Anna måtte være her.
Hun har det meget bedre og har også fået en ny ven.
Hvordan kan jeg nogensinde gengælde jer?
Tænk ikke på det. Vi har ikke gjort noget som helst.
Anna er en god pige.
Det har været sjovt, næsten som at have vores egen datter hjemme igen.
Hun er altid velkommen.
Tak.
Lad os gå indenfor.
Du gør fremskridt. Du har ikke ringet en eneste gang.
Så har jeg pakket.
Anna.
Ja?
Der er noget du bør vide.
Vi modtager penge hver måned, til dækning af de udgifter vi har på dig.
Vi får penge for at have dig.
Jeg har længe tænkt på, at fortælle dig det, men...
Det gør ikke noget.
Men tro mig, penge eller ej, så ændre det intet ved vores kærlighed til dig.
Det ved jeg godt.
Men jeg er glad for at du fortalte mig det.
Anna!
Jeg har kigget på de billeder du har sendt.
Nå ja, billeder...
Mens du har været her, kiggede jeg i nogle gamle foto-albums, og fandt dette billede.
Husker du det hus?
Det er det hus.
Da du lige var kommet hjem til mig, ville du ikke give slip på det.
På børnehjemmet fortalte de mig, at din mormor havde boet der.
MIT ELSKEDE HJEM - MARNIE.
Marnie!
Så det var altså hende.
Anna.
Og der var jeg i siloen hele natten.
Jeg var meget bange.
Da var det, din morfar kom.
Han trøstede mig, og sagde, jeg ikke skulle være bange.
Jeg har klaret mig gennem mange skræmmende ting.
Det vil du også, Anna.
Du er mit elskede barnebarn, Anna.
Mormor...
Undskyld mig.
Anna.
Jeg vil undskylde for det jeg kaldte dig.
Man skal tænke, før man taler.
En ven?
Måske.
Hisako!
Anna.
Jeg tager hjem til Sapporo nu.
Der kan man bare se.
Dit ansigt fortæller mig, at der er sket noget godt.
Ja, jeg er virkelig glad nu.
Godt.
Dette er min mor.
Tak for din venlighed over for Anna.
Det har været mig en fornøjelse.
Lad os tegne sammen igen.
Ja.
Jeg skriver til dig. Jeg har nogle utrolige nyheder.
Farvel.
Mange tak.
Utrolige nyheder?
Ja, jeg fortæller dem senere.
Hvorfor ikke nu?
Jeg lover, at fortælle dig om dem senere.
Toichi! Sayaka! Farvel!